Lettonuppisara eli nuppisara (Carex capitata) on sarojen (Carex) sukuun kuuluva kasvilaji. Se kasvaa pienehköinä mättäinä ja sen varret ovat kasvutavaltaan selvästi pystyjä. Lettonuppisaran kukintona on yksi tähkä, joka sijaitsee varren päässä. Tähkän yläosassa on hedekukkia ja alaosassa emikukkia. Emikukat ovat kaksiluottisia. Pullakot ovat vihertäviä sekä leveitä, ja niissä on lyhyt sekä sileä suuota.[1]
Lettonuppisaran alalajina tai muunnoksena on aiemmin ja joskus myös nykyäänkin pidetty tunturinuppisaraa (Carex arctogena), mutta lajit ovat erotettavissa kukintotähkän koon sekä pullakoiden värityksen, muodon ja suuodan ulkonäön perusteella.[1]
Lettonuppisara on tunturinuppisaran tavoin harvinainen, joskin sitä selvästi yleisempi, ja kasvaa pohjoisessa kosteilla kalkkipitoisilla kasvupaikoilla.[1] Suomessa lettonuppisaraa tavataan eri puolilla Lapin maakuntaa, yleisimmin Enontekiöltä, mutta muutamia havaintoja on myös etelämpää, Kainuusta.[2]
Lettonuppisara on löydetty Ruotsissa Lapista ja löytö on julkaistu vuonna 1759.[1]
Lettonuppisara eli nuppisara (Carex capitata) on sarojen (Carex) sukuun kuuluva kasvilaji. Se kasvaa pienehköinä mättäinä ja sen varret ovat kasvutavaltaan selvästi pystyjä. Lettonuppisaran kukintona on yksi tähkä, joka sijaitsee varren päässä. Tähkän yläosassa on hedekukkia ja alaosassa emikukkia. Emikukat ovat kaksiluottisia. Pullakot ovat vihertäviä sekä leveitä, ja niissä on lyhyt sekä sileä suuota.
Lettonuppisaran alalajina tai muunnoksena on aiemmin ja joskus myös nykyäänkin pidetty tunturinuppisaraa (Carex arctogena), mutta lajit ovat erotettavissa kukintotähkän koon sekä pullakoiden värityksen, muodon ja suuodan ulkonäön perusteella.
Lettonuppisara on tunturinuppisaran tavoin harvinainen, joskin sitä selvästi yleisempi, ja kasvaa pohjoisessa kosteilla kalkkipitoisilla kasvupaikoilla. Suomessa lettonuppisaraa tavataan eri puolilla Lapin maakuntaa, yleisimmin Enontekiöltä, mutta muutamia havaintoja on myös etelämpää, Kainuusta.
Lettonuppisara on löydetty Ruotsissa Lapista ja löytö on julkaistu vuonna 1759.